Vad menar du med att du inte vill ha det?
- Varför, Bill? - Du vet inte, eller hur?
Det är svårt att förklara, men jag har accepterat mitt öde.
Men du behöver ju inte!
Du behöver bara dricka fittans blod, så är allt över!
Spännande, men kom ihåg att Yakuzan är där uppe.
Måste jag påminna er om att vara lite tysta?
Jag vet inte vad du sysslar med, men låtsas inte att det är ödet.
Du har botemedlet.
Se på henne. Hon är ditt öde. Hon är din framtid.
Om du inte dricker hennes blod gör du ett val.
Ett val du inte behöver leva med, till skillnad från Jessica och jag.
- Du har rätt. - Tack och lov!
Det är ett val.
Jag väljer den sanna döden.
- Dra åt helvete, Bill! - Jessica.
Försök inte. Jag håller med henne. Säg varför du gör det här.
Jag kan inte.
Försök!
Det går inte att förklara.
Gå nu.
- Berätta inte om Sarah för nån. - Jag förstår.
Bill.
- Jag vill att du låter mig gå. - Jessica!
Jessica Hamby.
Du vet att jag aldrig ville göra dig till vampyr.
Det var mitt straff för att jag hade tagit en annan vampyrs liv.
Jag är otroligt stolt över den vampyr du har blivit.
Jag vet att du klarar dig alldeles utmärkt på egen hand
när jag är borta.
Jag avsäger mig vårt blodsband...
...och min makt över dig som min avkomma.
Som din skapare, Jessica...
...friger jag dig.
Om du gråter i min jacka får du betala den, hjärtat.
Jag är ledsen, Sookie.
- Det är grönt. Du kan komma ut. - Tack.
- Vart tog du vägen, Sam? - Sookie.
- Ska jag vänta utanför? - Nej, jag vill inte vara ensam.
"Käraste Sookie. När du läser det här vet du nog att jag har åkt."
Du minns säkert Nicoles utbrott härom kvällen.
Jag vet inte om hon har rätt eller fel.
- Hej, älskling. - Vår dotter gör volter i magen.
Hon tror att vi är galna. Jag tänker att vi är envisa.
Men två saker är jag helt säker på. För det första älskar jag Nicole.
- Nej, glöm det! Du kan inte ta den. - Jag klarade det nästan.
- Jag är väldigt stark. - Ja, men du måste vila.
För det andra tänker jag inte missa min dotters uppväxt.
Vi har två liv på jorden, Sookie.
Det första är för oss själva. Det andra är för våra barn.
Vi måste lära dem det vi vet.
Det här är visserligen ett farväl
men med åldern inser jag att världen inte är så stor som jag trodde.
Chicago ligger trots allt bara ett stenkast bort.
Nicole och jag vill gärna att du hälsar på när barnet är fött.
Tack för att du gör det här. Jag vet vad du får försaka.
Jag får mycket mer än jag förlorar.
Då så.
Jag vill att du ska veta, efter allt du har fått utstå-
-att jag älskar dig. Sam.
- Arlene? - Sookie, är det du?
Jag menade inte att överrumpla dig. Jag har Jessica med mig.
- Inte det minsta ansträngt... - Hej, rödluvan.
- Vad håller ni på med? - Har du sett "Drömmarnas fält"?
- "Bygg den, så kommer de". - Jajamen.
- Jag fattar inte. - Affärerna går åt fanders.
Men det blir aldrig bättre om vi inte håller öppet!
Från och med nu jobbar vi som vanligt och väntar in gästerna.
Under tiden får vi festa själva, hörrni!
- Vill du ha nåt att dricka? - Nej tack, inte nu.
- Är det okej med dig? - Sam är borta.
- Va? - Han är borta.
Får jag prata med dig?
Vad har hänt?
Han lämnade ett varsitt brev till oss. De låg i hans husvagn.
Mitt var jobbigt att läsa. Du kanske vill öppna det ensam.
Ja, det är nog bäst med tanke på omständigheterna.
- Vill du vara ensam? - Nej, du kan stanna.
Andy?
"Bäste sheriff Bellefleur. Jag säger upp mig. Sam Merlotte."
- Det där med avskildheten... - Det var alldeles i onödan.
Jess. Jag är ledsen för hur allt blev.
Jag vet inte särskilt mycket om dig.
Vad menar du?
Kvällen hemma hos Sookie, när du hade åkt...
...sa Lafayette nåt till mig som stämde.
Han sa att han visste saker om dig som jag inte kände till.
Han sa att det berodde på att jag inte ens hade frågat.
Förlåt mig för att jag aldrig frågade.
Det är okej.
- Är ni lyckliga tillsammans? - Ja. Jag tror att vi blir det.
Då är jag glad för din skull.
Tack.
- Gör mig en tjänst. - Vad som helst.
Se till att Sookie kommer hem oskadd.
Självklart. Vart ska du ta vägen?
Jess!
Jag är stolt över dig, men vi behöver faktiskt prata.
- Om vadå? - Om det som hände i går!
Du sa att du inte vill ha barn! Förtjänar inte jag en förklaring?
Jag älskar dig. Om jag hade velat ha barn skulle det vara med dig.
Men jag vet inte om jag vill det.
Det är allt.
- Vem var den rödhåriga tjejen? - Vilken rödhårig tjej?
Vampyren som blev alldeles till sig när du hade räddat henne.
Hon med de fladdrande ögonfransarna.
Det var första gången jag såg en rödhårig vampyr.
Men nu vet du vem hon är?
- Kan du sluta skälla på mig? - Var har du varit i dag?
Jag packade ihop saker för att du skulle slippa. Var höll du hus?
- Jag var hos assistent Stackhouse. - Med Jason? Hela dagen?
- Gjorde du absolut inget annat? - Okej.
Jag träffade henne.
Jag hade aldrig sett henne förut och visste inte vem hon var.
Jag satt med Jason på Merlotte's eller vad det heter numera.
- Hennes skapare är döende! - Vet du vem skaparen är?
Han var den första vampyr jag träffade. Han var schyst.
Han är döende och jag ville hjälpa till.
Jag gav blod på mottagningen så att han inte skulle svälta.
- Lovar du att du inte ljuger? - Ja, jag lovar att jag inte ljuger.
- Förlåt. - Ingen fara.
Jo, jag känner dig bättre än så. Fast jag kanske inte känner dig här.
Älskling, det är ingen fara.
Jag ska laga middag åt dig, och så glömmer vi det här.
Öppna! Jag måste få prata med dig.
- Vem är det? - Jag vet inte.
- Vad vill du? - Förlåt, Hoyt.
- Vad är det, Jess? - Så du känner henne ändå?
Jag vet att jag inte borde vara här, men får jag komma in?
- Nej. - Hoyt, din lögnare! - Han ljuger inte.
Jag känner honom, men han känner inte mig.
Så är det faktiskt.
Jag kom för att be honom berätta för dig.
- Berätta vadå? - Om oss.
Hoyt, du och jag var... ihop.
- Va? - Vi bodde ihop.
Vi var så otroligt lyckliga.
- Men jag förstörde allt. - Du ska gå nu.
- Vänta lite. - Nej.
Jag är förvirrad och fattar inte vad som händer
men jag vill inte höra det här.
Jag kan inte. Om du vill lyssna på det kan du gå ut.
Men om du går ska du veta att det är slut mellan oss.
Förstår du?
Jag är ledsen, Brigitte.
Jessica!
Vill du berätta vad det handlar om?
Bill släppte mig fri i kväll.
Herregud, jag beklagar. Varför?
Det finns ett botemedel, men han vägrade dricka det.
- Nu förstår jag inte. - Inte jag heller.
Han hade det framför sig.
Han hade räddningen serverad, men han vägrade!
- Varför? - Jag vet inte.
Han vet nog inte själv, men jag kan förstå.
Jag förstår att man accepterar sitt öde. Men om man inte måste?
Då förstår jag inte.
Trodde du att jag skulle förstå?
Jag trodde att du skulle förstå mig.
Du var den första man jag älskade på riktigt.
Förlåt att jag förstörde allt med din flickvän. Hon verkar snäll.
Men nu när jag visste att du var här
fanns det ingen annan jag ville träffa en sån här kväll.
- Så otroligt egoistiskt sagt! - Det är möjligt.
Men av nån anledning spelar det ingen roll just nu.
Försök hämta andan.
Sen vill jag att du berättar vår historia.
- Stackhouse. - Hej, förlåt att jag stör.
Jag känner ingen annan här. Kan du hämta mig?
- Javisst, men vem är det? - Det är jag, Brigitte.
- Hoyts Brigitte? - Inte nu längre.
- Jäklar, vad hände? - Den rödhåriga vampyren dök upp.
- Jessica? - Hon sa att hon och Hoyt var ihop.
Sen strulade allting till sig.
Var beredd, Brigitte. När jag kommer ska du få se på strul.
- Vad äter ni? - Cajungryta och kryddris.
Jag gillar inte kryddris.
- Sätt dig ner och ät, Big John. - Gärna, chefen. Tack.
Big John vet verkligen hur man lagar sånt här.
- Ska inte du sitta med oss? - Nej, gumman.
Raring? Mår hon bra?
Jag är snart tillbaka.
Sookie, är du inte hungrig?
Keith äter inte. Ska jag be att han skjutsar hem dig?
- Du och Keith, alltså? - Ja, det blev visst så.
Vi tar det väldigt lugnt. Vi har inte sex, för då skulle han dö.
Men jag gillar honom.
- Arlene Fowler och en vampyr! - Jag vet nog hur konstigt det låter.
- Har du några goda råd? - Mina vampyrråd är inget att ha.
Bill är döende. Det var jag som smittade honom med hepatit-V.
Jag visste inte ens att du var positiv!
Inte jag heller. Jag gav honom blod innan vi åkte till Fangtasia.
- Är han redan sjuk? - På grund av mig och mitt blod.
- Det går så fort. - Fan också!
- Hur gör du? - Hur menar du?
Du har fått börja om så många gånger. Hur orkar du?
Det är bra om ens döde man uppenbarar sig och befaller det.
I annat fall måste man först bestämma sig för att man vill.
Jag höll tillbaka känslorna för Alcide, för jag hade inte glömt Bill.
Ja, det stämmer nog.
Jag vill aldrig utsätta nån annan för samma sak.
I så fall tror jag inte att du kommer att göra det.
- Jag älskar dig. - Jag älskar dig också.
Nu ska du få lite mat.
- Jag gillar inte heller kryddris. - Du kan peta lite.
- Dags att hugga in! - Lafayette, kom och ät!
- Kom hit nu! - Jag kommer strax!
Eric. Kom in.
När Pam hittade mig kände jag likadant.
Jag struntade i allt och var beredd att dö.
Jag ville dö, till och med. Sjukdomen bryter inte bara ner kroppen...
- Det handlar inte om sjukdomen. - Den angriper själen också.
- Varför kom du hit? - För Sookies skull.
- Det här är orättvist mot henne. - Jag gör allt för henne.
- Lyssna på henne, då. - Det här är vad hon behöver.
- Hon älskar dig. - Hon lär sig att älska nån annan.
- Men inte så länge jag finns. - Tagga ner ditt ego.
Om hon inte var fe
skulle hon inte dras till oss, och vi skulle inte dras till henne.
Du måste medge det själv.
Hennes ljus drar oss till sig. Och hon dras till vårt mörker.
Hann du bli så sjuk att du fick feberdrömmar?
Några.
Innan jag kom till Fangtasia i kväll
drömde jag att Sookie vyssjade ett barn till sömns.
Vårt barn, förmodar jag. Hon sjöng en vaggvisa för det.
Jag närmade mig henne bakifrån, betraktande.
Jag tittade över hennes axel och såg vårt barn.
Det var ett tomrum.
Ett svart tomrum. Sookie hade fött döden.
Jävlar...
Det är vår natur, Eric. Det är allt vi har att ge henne.
Jag har ljugit för henne, hotat henne och nästan våldtagit henne.
Ändå återvänder hon, som en mal till ljuset.
Hon kan inte släppa taget. Jag vill släppa henne fri.
- Kan du prata med henne? - Vadå?
Fråga om jag får träffa henne i kväll.
Hon måste förstå mitt beslut. Hon förtjänar att få veta.
Men jag kan inte förklara om hon inte ger mig chansen.
- Jag ber dig. - Jag är över tusen år gammal, Bill.
Om jag hade en talang för parterapi skulle den ha visat sig.
Det är den sista tjänst jag ber dig om, Northman. Det lovar jag.
- Jag ska prata med henne. - Jag följer dig ut.
Nej. Spara på krafterna.
Berättade du för henne?
- Fan också. - Jason, vad gör du?
Brigitte ringde. Jag vet vad Jessica har berättat...
Jason?
Hallå, Jason. Vakna.
Är du med?
Ursäkta.
Jag får inte låta nån annan köra polisbilen. Vart ska vi?
Till sjukhuset. Du har säkert fått hjärnskakning.
- Hur länge var jag borta? - I fem minuter.
Fem minuter, det är ingenting! Och på sjukhuset finns ingen nattpersonal.
- Vi åker hem till mig. - Ställer jag inte till för dig då?
Nej då.
Brigitte. Innan vi kommer dit är det nåt jag måste säga.
Okej.
Vi kommer inte att ha sex i kväll. Hoppas att du förstår.
Jason, det har precis blivit slut med Hoyt.
Jag är förtvivlad.
Hur kan du tro att jag skulle vilja ha sex med dig i kväll?
Du får lita på mig. Jag behövde få säga det.
Vad är det som händer?
Du ska bli blond igen.
Ingen har dött. Men nån kommer att dö om jag måste stanna i Louisiana.
Snälla, hämta inte chefen. Det var inget hot.
Men det är livsviktigt att jag återvänder till Anchorage i morgon.
- Vägrar de? - Vänta lite.
Det kostar 1 200 dollar, för jag räknas inte som anhörig.
- Är det en man eller en kvinna? - En kvinna.
Jag fixar det.
Min vän vill prata med dig.
Hej, Jason W. Stackhouse här.
Jag är polisassistent i Renard. Vem talar jag med?
Marlise? Vilket vackert namn du har, Marlise.
Jag skulle kunna säga det hela dagen. Marlise, Marlise...
Du kanske inte känner till det
men vår stad, Bon Temps, har attackerats den senaste veckan.
Ja, det var otäckt.
Min vän Brigitte lider av posttraumatisk stress.
Som polis är det mitt jobb att sätta henne i trygghet.
Kan du hjälpa mig att göra mitt jobb?
Det är klart att du kan. Du sitter väl framför din dator?
Det enda du behöver göra är att trycka på en knapp. Gör du det nu?
Se så, tryck nu. Det kommer att kännas jätteskönt.
Bra jobbat, Marlise. Det ska jag hälsa henne.
Detsamma, raring. Hej då.
Hon mejlar bekräftelsen och tackar för att du väljer Delta.
- Tack, Jason. - Det var så lite.
Det var stort för mig. Tack.
God natt.
Som om hon inte vore där. Jag ska bara sova.
Vad fan håller du på med?
Du borde låta mig läka dig.
- Får jag fråga en sak? - Javisst.
Där ute sa du att det tog slut för att du inte var redo.
Det stämmer.
Om du inte var redo då...
Jag var ung.
Och omogen.
Jag hade fått undervisning i hemmet.
En sjuttonårig flicka som plötsligt blir vampyr.
Innan jag hade hunnit utforska min mörka sida
eller ta reda på vem jag var eller vad jag ville...
- ...träffade jag dig. - Själv visste jag vad jag ville.
- Ja. - Utforskade du din mörka sida, då?
- Ja, det gjorde jag. - Och?
När du sköt Violet...
Du har räddat mitt liv två gånger.
För nu när jag sitter här med dig...
Det är första gången på väldigt länge jag ser en framtid.
Nu får du läka mig, om du vill.
För helvete. - Kan jag få ta bort munkavlen?
El Munkavle. Ta borto.
Skit samma.
Jag tar bort munkavlen eftersom jag inte kan sätta på folien annars.
Jag gör det inte av vänlighet, och tro inte att du får skrika.
För i så fall kommer de troligen att döda mig.
Och om jag är död vet man aldrig vad de gör med dig.
Är det förstått?
Duktig flicka.
- Tack. Kan jag få ett glas vatten? - Ner med hakan.
- Vad ska hända med mig? - Du påminner om Mary.
- Mary Bethany? - Horhuset jag drev.
Horhus känner de till, förstås.
Mary kom till mig när hon var 16-17 år.
Hon var vackrare än du nånsin varit.
Men en sak är lika: Hon trodde att hon var för fin för att vara hora.
Hon insåg inte att hon var född fnask och alltid skulle förbli fnask.
Låter inte det precis som du?
- Tänker ni sälja mig? - Det kan du ge dig fan på.
Men de kommer att ha NewBlood.
Det botar inte permanent. Men det gör du.
En slurk, och vampyren är som ny.
Om du spelar dina kort rätt kan du bli historiens bäst betalda sköka.
Hej.
- Har du fått sova nåt? - Nej, jag är yr. Och jättehungrig.
Det enda jag har är öl.
Och ärter.
Öl låter bra.
- Kan du ta en till mig? - Ja då.
- Vad tittar du på? - Det är bara reklam.
Världen går under, men Cindy Crawford säljer fortfarande hudvårdsprodukter.
Jävligt konstigt.
Skål.
- Om det hade varit en man, då? - Vadå?
I telefon med flygbolaget. Om det hade varit en man?
Jag hade försökt ändå. Men det hade nog inte funkat.
Vad är knepet? Vet du hur kvinnor ska tas, bara?
Alla är olika. Vissa saker har man svårt för, andra lätt.
För mig var det svårt med matte. Inte med tjejer.
Det är för att du är rar. Och snäll.
Det har inget med utseendet att göra. Förminska inte dig själv.
Om jag var snäll skulle det här inte hända.
Vad menar du? Vad är det jag har hamnat i?
- Vill du verkligen höra det här? - Ja.
Hoyt och jag var bästa vänner. Vi växte upp ihop.
Vi spelade football genom hela skoltiden och var tillsammans jämt.
Enda skillnaden var med tjejer.
När vi var ute gick jag alltid hem med en flickvän eller ny tjej.
Hoyt gick alltid hem till mamma.
Men en kväll kom Jessica in i hans liv.
Hoyt sa att det var kärlek vid första ögonkastet.
Fan också. Förlåt, jag ska sluta nu.
Nej, gör inte det. Snälla du.
De var fantastiska tillsammans. De passade så bra ihop.
Och jag pajade allt.
Det värsta var att jag låtsades att det inte var mitt fel.
Jag hade druckit hennes blod, men jag kunde ha låtit bli sex.
Andra klarar av att låta bli det, men det gör inte jag.
Jag orkade inte tiga, så jag berättade det för Hoyt.
Jag lät honom spöa mig, för han förtjänade att få besegra mig.
När han hade slagit ner mig
stod han där och sa en sak jag aldrig ska glömma.
Han sa att jag aldrig skulle få uppleva äkta kärlek.
Varken med Jessica eller nån annan, för det var nåt som fattades i mig.
Det var orättvist sagt.
Innan Hoyt flyttade till Alaska bad han Jessica radera hans minne.
Han ville glömma henne och mig. Det var så det gick till.
Ingen har ljugit för dig och du valde inte fel kille.
Du råkade välja en kille som redan hade träffat rätt tjej.
Han mindes henne bara inte.
Men så är det, Brigitte.
Hoyt och Jessica hör ihop.
- Kom, nu går vi. - Vart ska vi?
- Till sängs. - Jag sa ju...
Jason, jag ska lära dig hur man inte har sex med nån.
Åk direkt hem, allihop.
Sookie.
Eric?
- Kan vi prata? - Det är okej, ni kan åka.
- Är du säker? - Ja.
- Jag var hos Bill i kväll. - Var du?
- Du verkar överraskad. - Bryr du dig om honom?
Det finns väldigt få jag bryr mig om.
En handfull vampyrer. Och så dig.
Vad sa han? Berättade han varför?
Sa han nåt annat än "därför"?
För det kändes som att prata med ett självmordsbenäget småbarn.
Inte nu längre. Han vet exakt vad han gör och varför han gör det.
- Du borde prata med honom. - Nej.
- Inte? - Jag skiter i honom om han vill dö.
Vem beter sig som ett småbarn nu?
- Jag är rädd. - Döden är skrämmande.
Jag har undvikit den i tusen år.
- Hur lång tid har han kvar, tror du? - Jag vet inte.
Men han vill träffa dig i kväll.
- Vad tänker han säga? - Att han gör det för din skull.
Så idiotiskt!
Nej. Inte när han förklarar det.
- Får jag skjutsa dig hem? - Du har ingen bil.
Jag vet det.
Hur känns det?
Konstigt.
Men bra?
Det känns jävligt skumt, men visst.
Vad var det jag sa?
Vad ska vi göra nu?
Berätta nåt om dig själv som du aldrig har sagt till nån annan.
- Vad som helst? - Det första du kommer att tänka på.
- Hjälper det om jag börjar? - Ja, kanske.
Okej...
Nu vet jag. Jag fuskade på ett prov en gång.
Åh nej. Vilken förhärdad brottsling.
Egentligen lät jag nån tjuvkika på mitt prov.
- Jag fuskade jämt! - Retas inte.
Jag fick inte gå över gränsen, men du sa inget om att retas.
Det var en stor grej för mig, och jag berättade det aldrig. Din tur.
Just det. Okej...
- Jag gillar rosa. - Rosa?
Ja.
Bra. Den var bra.
Nåt annat? Nåt lite djupare, kanske?
Minns du att du bråkade med Hoyt om att han inte vill ha barn?
Ja, det är inte så lätt att glömma.
Jag vill verkligen ha barn, Brigitte. Men...
- Tänk om jag får en flicka... - Ja?
- Tänk om hon träffar nån som jag. - Nån som du?
- Hoyt hade fel om dig, Jason. - Om vadå?
Det är inget som fattas hos dig.
Allt en man ska ha finns redan på plats. Det lovar jag.
Din dotter kommer att ha tur som träffar nån som dig.
Tack för skjutsen. Jag hade aldrig sett Bon Temps från ovan.
Din mobil ringer. Det är nog Bill.
Följ med in, om du vill.
- Hallå? - Har du pratat med Eric?
Han släppte nyss av mig, faktiskt.
- Får jag träffa dig? - Ska jag komma till dig?
Nej. Jag kommer.
Tänkte du berätta att du var döende, eller betyder jag ingenting?
- Ginger! - Vadå?
Hela kvällen har jag flugit omkring och hanterat andras relationer.
- Låter det likt mig? - Nej.
Nej. Så om du känner dig besviken för att jag inte rusade till dig
ber jag om ursäkt.
Nu vill jag gottgöra dig genom att knulla dig.
Hörde du inte, Ginger? Du och jag ska äntligen knulla.
Ska vi?
- Ska vi verkligen knulla? - Nu gör vi det, raring.
Var har du fantiserat om att vi skulle göra det?
- På tronen! - Då får det bli på tronen.
- Vad händer nu? - Jag grenslar dig!
Gör det då, Ginger.
- Min hepatit-V, då? - Jag är immun.
Ginger?
Helt jävla fantastiskt!
Tack!
Är du okej?
God natt, Ginger.
Pamela.
Pam?
Eric!
- Var har ni varit i kväll? - Hos några vänner.
Er vampyrgroupie, Sookie Stackhouse?
- Nej. - Skäms, mr Northman.
Jag erbjuder er hela världen, men ni har bara lögner i gengäld.
Känner Sookie Stackhouse till Sarah?
Gör hon det?
Om ni skadar henne kan ni glömma mig. Och ni behöver mig!
Er makt är direkt proportionell mot mitt tålamod med dig.
Och mitt tålamod är slut, mr Northman!
Ett rep kvar.
God natt.
Stopp.
Hon vet.
Äntligen...
...lite ärlighet.
Var bor miss Stackhouse?